God dag.
Mr Carl Laemmle mener det er litt uomtenksomt
å vise denne filmen uten en vennlig advarsel.
Vi skal åpenbare historien om Frankenstein.
En vitenskapsmann
som ville skape en mann i sitt eget bilde,
uten å ta Gud med i beregningen.
En av verdens underligste historier.
Den handler om de to store skapelsesmysteriene:
liv og død.
Jeg tror den vil holde deg fanget.
Den kan sjokkere deg.
Den kan til og med forferde deg.
Så om noen av dere ikke vil utsette nervene for en slik påkjenning,
har dere nå sjansen til å...
Vel, vi har advart dere.
Ned. Ned, din tosk.
Nå.
Kom igjen.
Fort.
Månen går opp. Vi har ingen tid å tape.
Forsiktig!
Her kommer han.
Han bare hviler. Venter på et nytt liv.
Her.
Se, det er her ennå.
Klatre opp og skjær over tauet.
- Nei. - Kom igjen. Det kan ikke gjøre deg noe.
Her er en kniv.
Pass opp.
Her er kniven.
Jeg kommer.
Er det brukbart?
Nakken er brukket. Hjernen er ubrukelig.
Vi må finne en annen hjerne.
GOLDSTADT MEDISINSK FAKULTET
Det holder, mine herrer.
Som konklusjon, damer og herrer,
her har vi en av de mest perfekte eksemplarene av en menneskehjerne
jeg har vært borti på universitetet.
Og her, den abnormale hjernen til den typiske kriminelle.
Legg merke til
mangelen på vindinger på pannelappen
sammenlignet med en normal hjerne,
og den tydelige degenerasjonen av midtre pannelapp.
Alle disse degenererte kjennetegnene
stemmer med historien til den døde mannen foran oss,
hvis liv var preget av brutalitet, vold og drap.
Disse krukkene blir stående så dere kan inspisere dem.
Takk, mine herrer. Timen er over.
NORMAL HJERNE
ABNORMAL HJERNE
Herr Victor Moritz.
Victor.
- Jeg er så glad du kom. - Hva er det, Elizabeth?
- Du har hørt fra Henry. - Ja. Første livstegn på fire måneder.
Det kom nettopp.
- Du må hjelpe meg. - Selvfølgelig skal jeg hjelpe deg.
Jeg er redd.
Jeg har lest det igjen og igjen, men det er bare ord jeg ikke forstår.
Hør.
"Du må tro på meg, Elizabeth. Vent."
"Arbeidet mitt må komme først, selv før deg."
"Om kvelden uler vinden i fjellene."
"Det er ingen her."
"Nysgjerrige øyne ser ikke min hemmelighet."
- Hva kan han mene? - Hva sier han så?
"Jeg bor i et forlatt vakttårn like ved byen Goldstadt."
"Bare assistenten min er her for å hjelpe med eksperimentene."
- Eksperimentene. - Ja, det er det som skremmer meg.
Den dagen vi kunngjorde forlovelsen, fortalte han meg om dem.
Han var like ved en så fryktelig oppdagelse at han fryktet for sin forstand.
Det var et merkelig uttrykk i øynene hans. Et mysterium.
Jeg ble revet med av ordene hans.
Jeg har selvfølgelig aldri tvilt på ham. Men jeg er bekymret. Kan ikke la være.
Nå dette brevet. All denne usikkerheten kan ikke fortsette. Jeg må vite.
Victor, har du sett ham?
Ja. For rundt tre uker siden.
Jeg møtte ham gående alene i skogen. Han snakket til meg om arbeidet.
Jeg ba om å få besøke laboratoriet hans.
Han bare skulte mot meg og sa han ikke ville la noen dra dit.
- Han oppførte seg veldig rart. - Hva kan vi gjøre?
- Hvis han er syk... - Ta det med ro.
Jeg går til Dr Waldman, Henrys gamle professor på medisinstudiet.
Kanskje han kan fortelle meg mer.
Victor, du er så snill.
Jeg ville dratt til verdens ende for deg.
Jeg vil ikke det. Jeg er altfor glad i deg.
Jeg skulle ønske du var.
- Victor. - Unnskyld.
God natt, Victor. Og takk.
God natt. Og ikke bekymre deg. Lover du?
Jeg lover.
- Victor. - Hva er det?
- Jeg blir med deg. - Du kan ikke!
Jeg må. Jeg er klar om et øyeblikk.
Herr Frankenstein er en svært dyktig ung mann, men så eksentrisk.
Han uroer meg.
Jeg er bekymret for Henry. Hvorfor har han forlatt universitetet?
Han gjorde det så bra og virket så fornøyd med arbeidet sitt.
Hans forskning på kjemisk galvanisme og elektrobiologi
var langt forut for teoriene våre her på universitetet.
Faktisk hadde den nådd et svært avansert stadium.
Den begynte å bli farlig.
Herr Frankenstein har forandret seg.
Mener du forandret seg som resultat av arbeidet?
Ja. Arbeidet.
Hans sinnssyke ambisjon om å skape liv.
Hvordan?
Fortell oss alt, uansett hva det er.
Likene vi bruker nå, som vi dissekerer for undervisning,
var ikke perfekte nok til eksperimentene hans, sa han.
Han ville at vi skulle forsyne ham med andre lik,
og vi skulle ikke være så nøye på hvor og hvordan vi fikk tak i dem.
Jeg sa at kravene hans var urimelige,
så han forlot universitetet for å arbeide uhindret.
- Han fant det han trengte andre steder. - Likene av dyr.
Vel, hva betyr livene til noen få kaniner og hunder?
Du forstår ikke helt hva jeg mener.
Herr Frankenstein var bare interessert i menneskeliv.
Først ødelegge det, deretter gjenskape det.
Der har du hans gale drøm.
- Kan vi dra til ham? - Dere vil ikke være velkomne.
Hva så? Jeg må se ham.
Dr Waldman, du har innflytelse over Henry. Kan du ikke bli med oss?
Beklager, men herr Frankenstein er ikke lenger min elev.
Men han respekterer deg. Kan du ikke hjelpe oss med å få ham bort?
Javel, fräulein. Jeg har advart deg.
Men om du ønsker det, blir jeg med.
- Fritz! - Hallo.
- Er du ferdig med de koblingene? - Ja, de er ferdige.
Kom ned og hjelp. Vi har mye å gjøre.
Se OPP-
Tosk.
Hvis stormen utvikler seg som jeg håper,
får du mer enn nok å være redd for før natten er over.
Kom igjen, fest elektrodene.
Denne stormen blir storslått.
Himmelens elektriske hemmeligheter.
Og denne gang er vi klare. Hva, Fritz? Klare.
- Hva er i veien? - Se.
Det er ingenting å frykte. Se.
Ikke noe blod, ingen forråtnelse.
Bare noen få sting.
Og se. Her er siste hånd på verket.
- Hjernen du stjal. - Ja.
Tenk på det- hjernen til en død mann
som venter på å leve igjen i en kropp jeg laget med mine egne hender.
Med mine egne hender.
La oss ta én siste prøve. Slå på bryterne.
Bra.
Om 15 minutter skal stormen være på sitt sterkeste.
Da er vi klare.
Hva er det?
- Det er noen der. - Stille.
Send dem vekk. Ingen må komme hit.
Her. Dekk over.
Uansett hvem det er, ikke slipp dem inn.
Overlat dem til meg.
Av alle tidspunkter noen skulle komme på! Nå!
Jeg skal vise dem, drive rundt på denne tiden. Har for mye å gjøre.
Vent! Greit! Vent, jeg kommer.
- Det er Dr Waldman, Fritz. - Du kan ikke treffe ham. Gå vekk.
Greit, bank på! Du kommer ikke inn.
- Henry! - Frankenstein!
Henry!
- Åpne døren! - Slipp oss inn!
Hvem er det? Hva vil dere? Dere må la meg være i fred nå.
Det er Elizabeth. Åpne døren!
- Henry! - Frankenstein!
- Hva vil dere? - Åpne døren.
- Dere må la meg være i fred. - Gi oss i det minste ly.
- Hva er dette tullet med låste dører? - Henry!
Elizabeth, vær så snill, kan du ikke gå? Stol på meg bare i kveld.
- Du er syk. Hva er i veien? - Ingenting. Jeg er frisk. Virkelig.
Kan dere ikke se at jeg ikke må forstyrres?
Dere vil ødelegge alt. Eksperimentet mitt er nesten ferdig.
Vent. Jeg forstår.
Jeg tror på deg. Men jeg kan ikke forlate deg i kveld.
- Dere må dra. - Henry, du er umenneskelig. Du er gal.
Er jeg gal?
Vi får se om jeg er gal eller ikke.
Kom OPP-
Sikker på at dere vil komme inn?
Javel.
Tilgi meg, men jeg er tvunget til å ta uvanlige forhåndsregler.
Sett deg.
Du også, Elizabeth. Vær så snill.
For et øyeblikk siden sa du at jeg var gal.
- I morgen får vi se på det. - Ikke rør det!
Beklager, doktor, men jeg insisterer.
Vær så snill.
Doktor Waldman, jeg lærte mye av deg på universitetet
om den ultrafiolette strålen,
som du sa var den øverste fargen i spekteret.
Du tok feil.
Her, i denne maskinen, har jeg gått lenger enn det.
Jeg har oppdaget den store strålen som først brakte liv inn i verden.
Og beviset ditt?
I kveld skal du få bevis.
Først eksperimenterte jeg bare med døde dyr,
og deretter et menneskehjerte, som banket i tre uker.
Men nå skal jeg vende strålen mot den kroppen,
og gi den liv.
Tror du virkelig at du kan gi liv til de døde?
Den kroppen er ikke død.
Den har aldri levet.
Jeg skapte den med mine egne hender
fra likene jeg tok fra graver, fra galgene, hvor som helst.
Gå og se selv.
Dere også.
Død, hva?
En ganske bra scene, ikke sant?
En gal mann,
tre veldig tilregnelige tilskuere.
Ja!
Test batteriene.
Se. Det rører seg.
Det er levende. Det er levende!
Det er levende. Det rører seg.
Det er levende. Det er levende!
- Det er levende! - Henry, i Guds navn!
I Guds navn? Nå vet jeg hvordan det føles å være Gud.
Henry er frisk, men veldig travel. Han sa han skulle ta kontakt snart.
Ikke bekymre deg for ham, baron. Han er hjemme om få dager.
Dere to har alt ordnet.
Dere tror jeg er en idiot. Men det er jeg ikke.
Alle kan se med et halvt øye at noe er galt.
Og jeg har to øyne, som er ganske bra.
- Hva er det? - Du tar feil, baron.
Hva er i veien med min sønn? Hva driver han med?
Han fullfører eksperimentene sine.
Hvorfor roter han rundt i en gammel vindmølle
når han har et anstendig hus, et bad, god mat og drikke,
og en pokker så pen jente å komme hjem til? Kan du fortelle meg det?
- Du forstår ikke. - Jeg forstår fullkomment.
Det er en annen kvinne, og du er redd for å si det til meg.
Det må være noen snuskete eksperimenter.
- Men du tar feil! - Hvordan vet du det?
Unnskyld, herr baron, borgermesteren.
- Be ham forsvinne. - Men han sier det er viktig.
Ingenting borgermesteren kan si kan være av den minste viktighet.
God dag, herr baron. Fräulein.
Hva vil du?
Er det problemer, gå vekk. Jeg har nok problemer.
- Det er ingen problemer, sir. - "Ingen problemer"?
Det er bare problemer.
- Jeg tok med disse blomstene. - Takk, herr Vogel.
Både i privat og embets medfør som borgermester...
Ja, ja, vi vet alt om det, men hva vil du?
Det jeg virkelig vil vite er når bryllupet skal stå.
Med mindre Henry tar til fornuft, blir det ikke noe bryllup.
- Men landsbyen er forberedt. - Be dem avforberede.
Men en så nydelig brud...
En så kjekk ung mann, så lik sin far.
- Gud forby. - Men, sir, alt er klart.
Jeg vet det. Ikke si det hele tiden, idiot.
Det er ingenting å gråte for.
Adjø, Miss Elizabeth. Adjø, herr Moritz.
Adjø, herr Vogel.
Adjø, herr baron.
Og godt å bli kvitt deg.
Der. Dere ser hvordan det er.
Hele landsbyen venter, bruden venter,
og jeg venter. Henry må komme hjem, om jeg må hente ham selv.
Nei, baron. Hva med arbeidet hans?
Saker og tull. Hva med bryllupet hans?
Det er en annen kvinne, og jeg skal finne henne.
Kom og sett deg, doktor.
Du må være tålmodig.
Venter du perfeksjon med én gang?
Denne skapningen din bør holdes under bevoktning.
Merk mine ord, han er farlig.
Farlig?
Stakkars, gamle Waldman.
Har du aldri ønsket å gjøre noe som er farlig?
Hvor ville vi vært om ingen prøvde å finne ut hva som ligger hinsides?
Har du aldri ønsket å se bak skyene og stjernene?
Eller vite hva som får treet til å knoppe?
Og hva som gjør mørket til lys?
Men om du snakker på den måten, kaller folk deg gal.
Om jeg kunne oppdage bare én av disse tingene -
hva evigheten er, for eksempel -
bryr jeg meg ikke om de tror jeg er gal.
Du er ung, min venn. Din suksess har beruset deg.
Våkne opp og se realiteten i øynene!
Her har vi en djevel hvis hjerne...
Hvis hjerne må få tid til å utvikle seg.
Det er en helt god hjerne, doktor.
Du burde vite det. Den kom fra ditt eget laboratorium.
Hjernen som ble stjålet fra laboratoriet mitt var en kriminell hjerne.
Å, vel. Det er tross alt bare litt dødt vev.
Bare ondskap kan komme fra det.
Helsen din blir ødelagt hvis du fortsetter denne galskapen.
Jeg er forbausende tilregnelig, doktor.
Du har skapt et monster, og det vil ødelegge deg.
Tålmodighet.
Jeg tror på monsteret, som du kaller det.
Og gjør ikke du det, må du la meg være i fred.
Men tenk på Elizabeth. Din far.
Elizabeth tror på meg.
Min far? Han tror ikke på noen.
Jeg må eksperimentere videre.
Han er bare noen dager gammel.
Så langt har han blitt holdt i fullstendig mørke.
Vent til jeg tar ham ut i lyset.
Her kommer han. La oss slå av lyset.
Kom inn.
Sett deg. Sett deg!
Ser du? Det forstår.
Se.
Forsiktig nå, Frankenstein.
Slå av lyset.
Sett deg.
Gå og sett deg.
- Det forstår nå. Det er vidunderlig. - Frankenstein, hvor er det?
Stille, din tosk!
Gå vekk med den fakkelen.
Fort!
Hent tauet, fort.
Slutt å dytte.
- Ta ham til kjelleren. - Skyt det! Det er et monster.
Stille. Stille!
Slutt med det! Vi får hele landsbygda etter oss.
Kom deg unna. Han har styrken til ti menn.
Her, gi meg den.
Gå vekk, Fritz.
La det være i fred. La det være i fred.
Hør. Hva er det? Hvem er der?
Det er Fritz!
Kom igjen, doktor. Fort.
Rygg unna.
Kom igjen, fort.
Han hatet Fritz. Fritz plaget ham alltid.
Kom, ta deg sammen.
- Hva kan vi gjøre? - Drepe det, som et vilt dyr.
Vi må overmanne ham først. Gi meg en kanyle.
- Det er mord. - Det er vår eneste sjanse.
Om noen få minutter, kommer han gjennom den døren. Fort.
- Har du den? - Ja, her er den.
- Den er sterk. 0,03 grams oppløsning. - Bra. Greit.
Du står der. Når han går mot deg, setter jeg sprøyten i ryggen hans.
- Klar? - Ja.
Gå unna! Unna!
Dr Waldman!
- Er du skadet? - Nei, det går bra. Det er ingenting.
Se hvem som er på døren.
Hva skjer? Elizabeth og faren din kommer for å treffe deg.
- Hold dem ute. - For sent.
De må ikke se det. Fort, hjelp meg.
Fort.
Henry, fort, få det blodet av ansiktet før faren din og Elizabeth kommer.
Fint slags sted for min sønn å være, må jeg si.
- Er det hoveddøren? - Ja, det er det.
Akkurat.
Jeg liker det ikke, men greit.
Det ser ikke ut til å være noen på stedet.
Herregud...
For et gudsforlatt sted.
Prøver du å brenne det ned? Hva er den til?
Hva er i veien med deg? Du ser ut som om du har blitt sparket av en hest.
Hvor er Henry?
- Vel? - Han kan ikke forstyrres nå.
Å, kan han ikke? Jeg skal snart få slutt på det tullet.
Victor, hvor er han?
Dette stedet ser ut til å drive alle fra vanvidd.
Å, du store... Hva er det?
Unnskyld meg. Jeg er Dr Waldman.
Å, er du? Jeg er baron Frankenstein.
Kanskje du vet hva alt dette sludderet dreier seg om.
Pokker om jeg vet!
Jeg råder deg til å ta Henry bort herfra straks.
Hvorfor tror du jeg er her? Fornøyelser?
Hvor er du, min kjære? Å, der er du.
La oss se hva som er opp de fæle trappene.
Jeg vet ikke hvordan i pokker jeg skal komme meg opp dem, men...
La dem være.
Ikke noe gelender eller annet... Hvor mye lenger?
Kom inn.
- Henry. - Elizabeth.
Henry!
Victor! Dr Waldman! Kom fort.
- Min kjære, hva har de gjort mot deg? - Stakkars Fritz... Det er min feil...
Få ham opp på sofaen.
Har du noe brandy?
Fort.
Her, jeg gjør det.
Gutten min... Nå, nå...
Drikk nå. Drikk dette.
Der, det er bedre.
Jeg skal ta deg med meg hjem, Henry.
Nei, jeg kan ikke. Arbeidet mitt. Hva skjer med journalene fra eksperimentet?
- Vi skal ta vare på dem. - Og...
Vi skal se til at det drepes smertefritt.
Ja, ja. Overlat alt til meg.
Stakkars Fritz. Alt er min feil.
Der, Henry. Du kan ikke gjøre noe mer nå.
Du må komme hjem til du er frisk igjen.
Du føler deg snart bedre når du kommer deg ut herfra.
TIRSDAG 19.30. MERKER ØKT MOTSTAND
NØDVENDIG MED STERKERE OG HYPPIGERE INJEKSJONER.
IMIDLERTID, SKAL UTFØRE DISSEKSJON MED EN GANG.
Det er himmelsk å være med deg igjen.
Himmelen var ikke langt unna hele tiden.
Jeg vet det. Men jeg forsto det ikke.
Arbeidet. De fryktelige dagene og nettene.
Jeg kunne ikke tenke på noe annet.
Henry, du skal ikke tenke på de tingene lenger.
- Du lovte. - Greit.
La oss tenke på oss. Når skal bryllupet vårt stå?
La oss gjøre det snart.
Så snart du vil.
I tre generasjoner
har disse oransje blomstene blitt båret ved våre brylluper.
Din oldefar hadde på denne, Henry.
Ser så god som ny ut nå, eller hva?
Og her er en som får forloveren til å se enda bedre ut.
For 30 år siden, satte jeg denne på din mors hode, Henry.
I dag gjør du meg glad ved å gjøre det samme for Elizabeth.
Og jeg håper at om 30 års tid,
vil et barn av deg føre tradisjonen videre.
Og nå, hva med en liten drink?
Bestefaren min kjøpte denne vinen og la den ned.
Min bestemor lot ham ikke drikke den. Velsigne henne.
Skål for dere.
Har dere alle? Ja? Kom igjen.
Her er en skål for en sønn av huset Frankenstein.
En sønn av huset Frankenstein.
Her er en riktig god skål for unge Frankenstein.
Unge Frankenstein.
Gi tjenerne litt champagne. Disse sakene er bortkastet på dem.
Vel, vel.
Hell i dere. Det er bra for dere.
- Huset Frankenstein. - For huset Frankenstein.
Fortsett med pliktene deres.
Hør! Hør på dem!
Landsbyens gutter og jenter er her ute.
Merkverdig hvor vennligsinnet man kan gjøre mange folk
med et par flasker øl.
I morgen kommer de alle til å slåss.
Utvilsomt.
De roper på deg, baron.
Jeg får vel vise meg frem.
Stille!
Tusen takk til dere alle.
Jeg er veldig glad for å se dere alle, og jeg håper det er nok øl.
Det er mye mer der det kom fra.
Bli her, Maria. Jeg skal bare sjekke fellene mine.
Så går vi til landsbyen og har det gøy.
- Du blir vel ikke lenge? - Å, nei.
Om Franz kommer innom, si at jeg kommer snart.
Pappa, vil du ikke bli og leke med meg en stund?
Jeg har for mye å gjøre.
Bli her og lek med pusen.
- Hadet, pappa. - Hadet.
Vær snill jente.
Kom igjen, pus.
Hvem er du? Jeg er Maria.
Vil du leke med meg?
Vil du ha en av blomstene mine?
Du tar dem, og jeg tar disse.
Jeg kan lage en båt.
Ser du hvordan min flyter?
Nei, det gjør vondt! Nei!
- Henry. - Elizabeth!
Så nydelig du er. Men du burde ikke være her.
Jeg må snakke med deg et øyeblikk.
Hvorfor? Hva er i veien?
Kan dere forlate oss et øyeblikk?
Selvfølgelig.
- Hva er det? - Jeg er glad du er i sikkerhet.
Sikkerhet? Selvfølgelig er jeg i sikkerhet.
Du ser bekymret ut. Er det noe galt?
Nei.
Nei, glem tullet mitt.
Det var bare et lune. Det er ingenting galt.
Selvfølgelig ikke.
Henry, jeg er redd. Fryktelig redd.
Hvorfor er Dr Waldman sen til bryllupet?
Han er alltid sen. Han kommer snart.
Noe kommer til å skje.
Jeg føler det. Jeg kan ikke få det ut av tankene.
Du er bare nervøs.
All spenningen og forberedelsene.
Nei. Jeg har følt det i hele dag.
Noe kommer mellom oss.
Jeg vet det!
Sett deg ned og hvil. Du ser sliten ut.
- Om jeg bare kunne redde oss fra det. - Fra hva, kjære?
Jeg vet ikke.
Om jeg bare kunne slutte å tenke på det. Jeg dør om jeg mister deg nå, Henry.
Mister meg? Jeg skal alltid være med deg.
Skal du, Henry? Er du sikker?
Jeg elsker deg så høyt.
Sikker. Så vakker du er.
Henry!
Hva er det? Hva er det?
Henry! Dr Waldman!
- Hva med Dr Waldman? - Henry, ikke forlat meg!
- Nei, elskling, du blir her. - Henry!
Dr Waldman har blitt myrdet i tårnet.
Mønsteret - han er blitt sett i høydene, han terroriserer fjellsiden.
Han er i huset.
Han er ovenpå!
Det er i kjelleren.
Det er Elizabeth! Kom igjen.
Elizabeth!
Hva er det?
- Ikke la ham komme hit. - Nei, elskling. Det går bra.
- Ikke la ham komme hit. - Det går bra, elskling.
Se! Det er Maria!
Stille! Stille!
Hva er det?
Maria. Hun har druknet.
Min stakkars mann. Hvorfor bringer du henne hit til meg?
Men hun ble myrdet.
Stille! Rettferdigheten skal skje fyllest.
Hvem er det?
- Hvordan går det med Elizabeth nå? - Jeg vet ikke.
Hun er fortsatt fortumlet. Bare ser på meg og sier ingenting. Til å bli gal av.
Det skal gå bra.
- Bryllupsdagen vår. - Rolig.
Bryllupet blir utsatt én dag på det meste.
- En dag? Jeg lurer. - Hva mener du?
Vi kan ikke holde bryllup mens den fryktelige skapningen min er i live.
Jeg lagde ham med disse hendene, og med dem skal jeg ødelegge ham.
- Jeg må finne ham! - Jeg blir med.
Nei. Bli her og pass på Elizabeth.
Jeg overlater henne i din varetekt, uansett hva som skjer. Forstår du? I din varetekt.
Stille! Stille!
Ludwig.
Du leter i skogen. Det er din gruppe.
- Vi skal ta ham! - Stille!
Herr Frankenstein.
Du drar opp i fjellene. Det er dine folk.
Jeg skal lede den tredje gruppen ved sjøen.
Og husk, ta ham i live om dere kan, men ta ham!
Stille. Let i alle kløfter, alle sprekker,
men djevelen må bli funnet!
Er dere klare?
Tenn på faklene og gå!
Stopp-
Frankenstein, fjell.
Ludwig.
Sjøgruppe, denne vei.
Kom igjen, gutter. Hold sammen.
Du leter der. Resten blir med meg.
Opp med farten! Kom igjen!
Herr Frankenstein!
Kom igjen, menn! Fort! Denne vei!
Hvilken vei gikk han? Fortell meg!
Der borte.
Bli her og ta deg av ham.
Resten følger meg. Kom igjen, fort!
Nei, kom tilbake! Denne vei.
Herr Frankenstein!
Herr Frankenstein, hvor er du?
Jeg tror han er der oppe. Følg meg.
Fort!
Hallo!
Ild. Ild!
Hjelp!
- Hør. - Hjelp!
Det er Frankenstein.
Den veien!
Denne veien! Kom igjen, fort!
Se, der er de! Slipp løs hundene!
Der er han! Morderen.
Han er i live.
Frankenstein!
Frankenstein.
Bring ham ned til landsbyen, og la oss ta ham hjem.
Morder!
Brenn møllen!
Han kommer ikke unna!
- Har dere den? - Ja. Kom igjen, fort.
Stille.
Bank på.
Vel, vel, hva er alt dette?
Hva vil dere?
Hva er dette?
Med Deres tillatelse, herr baron,
tenkte vi at Mr Henry kunne trenge et glass av tippoldemorens vin.
Storartet dame, min bestemor.
Veldig forutseende av henne å hindre min bestefar i å drikke denne.
Mr Henry trenger ikke dette.
Som jeg sa før, sier jeg igjen,
skål for en sønn av huset Frankenstein.
Ja, virkelig, sir. Vi håper det, sir.
Norwegian